DOKUMENTÁRNÍ SERIÁL NETFLIX
TŘI DNY DO MISTROVSTVÍ V DAYTONĚ
- Máš už sbaleno? - Něco jo.
Už jsi zkoušel skákat v tom novým dresu?
Jo, byla to pohodička.
LEXI BRUMBACKOVÁ AKROBATKA
- Žeru ho. - Na druhou stranu...
klučičí dresy jsou úplně jiný.
Ten červený je v klidu, ale v tom černým
se skáče fakt těžko.
Vím, že je Navarro pověrčivý, co se dresů týče, ale...
Jo, v těch červených se nám fakt daří.
A kdykoliv jste v černý, sesype se vám pyramida, že?
Jo.
I venku.
Máš pravdu.
Roztleskávačky mají různý pověry.
SHANNON WOOLSEYOVÁ AKROBATKA A TOP
Někdy jde o drobnosti, někdy o něco fakt komplikovanýho.
Třeba před vystoupením se vždycky držíme za ruce.
Tohle je naše poslední procházka k hodinám.
Až takhle někam půjdeme příště, budeme v Daytoně.
A když stojíte po něčí pravici v kruhu, musíte stát na přesně daným místě.
Každý má s každým speciální pozdrav,
který musíte provést vždycky stejně.
Je to hromada divných rituálů, ale když něco pokazíte
nebo to jednou vynecháte, nastane panika.
Ani nevím, kdy to začalo, ale když vyhrajeme,
oslavíme to tak, že spolu vběhneme do moře.
Takže jsme začali říkat:
„Pokud nevyhraješ, nesmočíš si v moři ani prst.“
A tak to děláme už mnoho let.
Do vody můžete, jen pokud si to zasloužíte.
Moře je jen pro vítěze.
Chcete se koupat? Tak koukejte vyhrát.
Všechny týmy naběhnou do moře, když vyhrajou. Je to taková tradice.
Každý vysokoškolák ví, že kdo je mokrý,
ten musel vyhrát.
Držíte se za ruce a utíkáte. Je to fakt uspokojivý pocit.
Myslím, že díky tomu je ten pocit z výhry ještě lepší.
Cítíte se jako vítězové, jste zmáčení jako vítězové...
prostě jste vítězové.
Loni jsme vyhráli, ale to jsem nebyla v soutěžním týmu.
Já jsem nic nevyhrála.
Proto by bylo super letos vyhrát
a vběhnout se všema do moře.
Takže tam před finále strávíte několik dní,
- ale nikdo se nejde koupat? - Správně.
Ani nohy si tam nesmočí?
Nevím o tom. Jestli jo, možná proto jsme tehdy prohráli.
DVA DNY DO MISTROVSTVÍ V DAYTONĚ
Myslím, že se jí v zadu nějak srazily kosti...
a teď to tam má nějak naražené.
Jeden hráč amerického fotbalu to tak loni měl. Hojilo se to dlouho.
Ona tu bolest podle mě překousne. Je to drsňačka.
Máte tady Brufen?
- Dám ti Paralen. - Dobře.
Brufen si vem potom.
Came, jedeš do Daytony, ne?
To je dobře.
Keke, vím, že seš natěšená.
Jen počkej. Daytona je fakt děsivá.
Ta atmosféra tam...
- Já se bojím. - Je to děs.
Víte, jaký jsou soutěže NAC? Představ si tohle na entou.
Co mistrovství světa? Byl jsi na nějakým?
- Tak na šesti. - Je to podobný?
- Daytona byla děsivější. - Jo, prý je horší než svěťák.
Nic ale není úchvatnějšího.
Na ramenou jsem měl Gabi a očima pátral v publiku,
ale v tom davu vidíte maximálně obrysy, jinak ale nic.
- Pěkný. - Bezva.
Už jsi začal balit?
Do Daytony? Ne. Víš, že se balím den před odjezdem.
Teda večer... teda až přímo to ráno.
- Jako loni. - Ráno jedeme.
Jo, loni jsem to tak udělal. Vstal jsem v... šest ráno
a vyjíždět jsme měli v sedm.
Přestaňte. Dávejte pozor.
Dívejte se na mě, když mluvím.
A seďte normálně. Nejsme tady...
na prázdninách.
Jsme na služební cestě. Tohle je moje práce.
- Budu tu sedět celou noc. - To jí věřte.
Něco vám řeknu.
Celou noc prosedím na chodbě
- a jestli se chce někdo někde procházet... - A udělá: „Čauky!“
...nebo se s někým muckat na pokoji, má smůlu.
- Dillone! - Co je?
- Ty seš tu coura. - Tak má smůlu.
- Tak proč rudneš? - Říkám, že...
- Bude ti chybět tvůj harém? - Hej, já ještě mluvím.
Od tý chvíle, co vyrazíme, až do našeho návratu, nás reprezentujete.
Řeknu vám jen jedno. Kdo mě zažil v Daytoně ví, že to beru fakt vážně.
Všechno beru vážně. Věřte mi, že tam nechcete
dělat blbý chyby.
Berte to vážně. Když se nebudete soustředit,
nebudete zvládat, co máte.
- Služební cesta. - Kvůli tomu jste rok dřeli.
A ještě něco.
Až budou předávat ceny, je jedno...
kolikátí budeme.
Pojďme probrat všechny možnosti.
Pokud budete druzí,
budete čekat
a až si půjdete pro trofej, budete se usmívat.
A až vyhlásí vítěze,
půjdete jim pogratulovat, jasný?
- Jasný. - Takhle to bude.
Dobrá práce, lidi. Už se těším.
Možná se dneska vyspím. A doma budu před desátou. Paráda.
No heleme se. Paráda.
- Ty tak brzo nejdeš. - Já vím, ale to nevadí.
DEN PŘED MISTROVSTVÍM V DAYTONĚ
Fakt po tý výhře strašně toužíme.
Máme tolik víry
a příliš jsme dřeli na to,
aby to teď někdo vzdal.
Kdybych si zlomila zápěstí,
asi bych se pokusila tu sestavu odcvičit,
i kdybych měla mít sádru.
Kvůli mýmu týmu, kvůli Monice i...
kvůli sobě.
Bývala jsem v klubu, který mistrovství moc nevyhrával,
takže fakt nevím, jaký to je stát na stupni vítězů.
Kdyby se mi to povedlo zažít,
bylo by to šílený.
Prostě to odcvičíme bez chyby a konec.
Někteří lidi tady si zažili tak strašný věci,
že si to ani neumíte představit.
Dřeli a bojovali, jak to jen šlo,
aby si vybojovali jednu jedinou šanci se předvést.
Nejde vám jen o to sjet to bez chyby nebo vyhrát.
Snažíte se ukázat světu,
že jste hvězdy.
Můžete si v životě něčím projít,
můžou vás srazit na zem, týrat, podrobit všemu, co jen snesete,
ale taky se můžete sebrat
a ukázat jim, že to dokážete rozchodit.
Klidně se plazte po zemi. Hlavní je, že uspějete.
Tenhle autobus nás doveze na letiště.
Neříkej.
- Daytona! - Jo!
AHOJ, LIDI. DAYTONO, UŽ JEDEME! SOBOTA, DALLAS
Dolů, dolů...
Ty jo, on to dal.
Celá se chvěju.
Jak to?
- Tak to. - Nebojte, jsem tu.
DAYTONSKÉ MOLO
PŘEDVEČER NÁRODNÍHO UNIVERZITNÍHO MISTROVSTVÍ
- Poslouchejte! - Hej, poslouchejte!
Hlavně si pamatujte, že zítra
na to musíte jít chytře a předvést solidní, čistou sestavu.
Snažte se ze všech sil
a ať se děje cokoliv,
jednejte chytře, pohotově a cvičte čistě.
Ať je to bez dedukcí. Už jsme tu měli tolik šílených scénářů,
kdy se nám to celý sesypalo.
Snad jsme si z toho něco odnesli.
Proto jsme to cvičili tolikrát.
Odkráčíte z toho placu s hlavama vzhůru, jasný?
Jen chci říct, že jsem hrdý na to, že jsme se dopracovali až sem.
Nezapomeňte ale, že soutěžíme sami se sebou.
Jediný, co ovlivníme, jsou ty 2 minuty a 15 sekund na place.
Jak říká La'Darius, vašeho soupeře vidíte v zrcadle.
Jasný? Takže překonejte sami sebe.
Ať válíme.
Když jsme byli na jídle, viděl jsem tam citát.
„Člověk trpí jen tolik, kolik musí, pak už se jen předvádí.“
Ta nutná muka jsme si prošli.
Máme tu nejlepší sestavu, kterou lidi ze světa cheerleadingu
na týhle soutěži uvidí.
ALEX BOUHUYS ZÁLOŽNÍ AKROBAT
Tu nejlepší v historii týmu.
Trpěli jsme, makali jsme
a teď se můžeme předvést světu.
Ukázat všem, co je Navarro zač,
jaký jsme tým a o co nám jde.
- Jo! - Večerka.
Co čenichají Buldoci? Tvoji zadnici, jo! Chutná jako kuře, návnada na žraloky.
Jen pociť ty plameny!
- Jste boží. - Ty taky.
Tak jo, seberte ty deky.
Myslela jsem, že se pozvracím.
Byla jsem fakt nervózní.
Snažila jsem se to skrývat.
On tu zůstane a já jdu pryč.
To zvládneš. Já se jdu snažit nezvracet.
Nezbývá vám nic než doufat,
že jste je připravili dost na to, aby prostě dělali, co mají.
Jakmile jste na place a začne hrát hudba,
- tak se jede. - Už nic neovlivníte...
Když tam ale takhle sedíte a...
modlíte se, ať to vyjde a ať to odcvičí bez chyb...
je to ten nejhorší pocit na světě, protože to nemůžete stopnout a jet znovu.
- Jo. - Prostě...
- Máte jen jeden pokus. - Po roce snahy.
- Jo. - Takže...
Tak dobrou noc. Je to vzrůšo.
- Dobrou. - Bavíme se tu.
Dobrou. Víte, že neusne.
DEN SOUTĚŽE
Všichni řeší ten pocit na pódiu a já říkám:
- „Nebojte se.“ - Jen nesmíme udělat chybu.
Jsem ráda, že tu máš prarodiče. Moji sem nemohli.
- Jsem z toho... - Proč ne? Chci, aby přijeli.
Já vím, ale asi je to pro ně moc drahý.
Budou to aspoň sledovat doma?
Asi se pokusí.
- Pokusí se? - Oni...
- s Varsity TV moc neumí. - Aha.
Co to je?
MORGANINA BABIČKA
Tohle to asi nebude.
MORGANIN DĚDEČEK
Tak jo.
Je to tu vůbec?
- Ne. - Ne?
Vůbec s tím neumíme zacházet.
GABIIN OTEC
Ne.
GABIINA MATKA
- Nezavoláme Gabi? - Gabi nebude vědět, co s tím.
- Kdysi cheerleading dávali... - ...na ESPN.
- Teď to ale...
musíte jet sledovat naživo do Daytony,
jinak už to sledovat nejde.
Tak co mám teda dělat?
Můžete se dívat na stránkách Varsity TV.
- Jo. - Nějak tak.
Mají nějaký placený kanál.
Tak jo, bude to začínat.
- Tak jo. - Tak jo.
Cheerleading je miliardový průmysl, který nabízí rozmanité tržní možnosti.
Firma Varsity Spirit má pod taktovkou turnaje, soutěže...
LEIF REIGSTAD NOVINÁŘ
...prodávají dresy.
Teď už mají i vlastní streamovací službu, kde tyhle soutěže vysílají.
Tak ukaž.
Varsity nedělá jen jednu věc.
Mají pod sebou všechno.
Není pochyb o tom, že Varsity vládne cheerleadingu.
Jasně, ale „vládne“ je podle mě silné slovo.
ŔEDITEL VARSITY SPIRIT
Nám na cheerleadingu záleží.
Já tenhle názor chápu. Slýcháme ho často,
ale za nic se omlouvat nebudu.
Žijeme v Americe. Byznys je boj.
Myslím, že lidé kupují naše produkty proto,
že se jim skutečně snažíme pomoct k úspěchu v tom,
co chtějí dělat.
Fakt se jim podařilo
zatočit s konkurencí.
A Varsity taky velmi mistrně řídí to,
jakým způsobem se cheerleading prezentuje.
Různé skupiny zvenčí, jako jste vy,
o tomhle sportu natáčí dokumenty
a vím, že ne vždycky
vám umožní natočit to,
co se děje a co by podle mě tomuhle sportu hodně přineslo.
Vypracovali jsme přísná pravidla,
která určují, kdo má do prostor konání soutěže přístup a co se tam nesmí.
Nemáte strach z mobilů? Neznepokojují vás?
Vlastně ani ne.
Mobily teď mají všichni.
Patří to k naší kultuře
a myslím, že to nerozptyluje tolik,
jako když v zákulisí poletuje celý filmový štáb,
který některý tým pronásleduje po celou dobu soutěže.
VARSITY SPIRIT NÁM NEUMOŽNIL PŘÍSTUP NA UNIVERZITNÍ ŠAMPIONÁT.
NÁSLEDUJÍCÍ ZÁZNAMY BYLY POŘÍZENY ÚČASTNÍKY SOUTĚŽE.
- Ahojky! - Jen natáčím vlog.
Tamhle je BandShell.
- A tady Shannon a Austin. - Čauky!
Ahoj!
Dobré ráno, lidi.
Zrovna se chystáme.
Jak vidíte, Daytona je nádherný město.
Ahoj.
Tak co? Na co se těšíš?
Na to, až vysmahneš.
Jen se ptám.
A já ti odpověděl.
Tak jo...
Hned zase přijdu.
Tak jo, máme tu všechny?
Dneska bude čistá sestava, lidi.
DVĚ HODINY DO VYSTOUPENÍ
- Flik, Gabi, pojď! - Pojď!
JERRYHO CHEERLEADINGOVÁ MÁMA
ČLENKA JERRYHO BÝVALÉHO TÝMU
Tohle je Trinity.
- Kdo? - Proti těm jdou.
To jsou jejich soupeři.
Zatleskejte Trinity!
TÝM ICE ALL-STARS, NAPERVILLE, ILLINOIS
TERESA ALVEAROVÁ LEXIINA MATKA
FRANCES ALVEAROVÁ LEXIINA BABIČKA
ROBERT JOHNSON VELITEL POLICIE CORSICANA
Ty skoky byly pěkný.
To vypadalo parádně.
- Jo. - Vypadalo.
To bylo dobře.
- To měla udělat? - Měla, ale asi trochu ladněji.
Do toho! Jo!
Jo!
Nechci být... však víš...
no, celá ta sestava byla vlastně bez chyby,
ale všechny stunty byly držené.
Úplně všechny.
No nevím. Jejich technika nebyla v těch elitních stuntech nic moc,
- takže nevím. - Vypadalo to ale dobře.
Přesně, mně to jako „nic moc“ nepřišlo.
Ať máte stejný náboj jako včera na tréninku, jasný?
25 MINUT DO VYSTOUPENÍ
- Jen všichni dělejte, co máte. - Tak pojďme!
Do toho!
- Jdeme na to! - Pojďme!
- Nic mi není. - To nic, Jerry.
Podle mě tu nikdo moc nestresuje.
Tahle rozcvička byla jedna z nejhorších, ale pořád věříme,
že z toho uděláme naši nejlepší sestavu v téhle sezóně.
Nevyhráváme rozcvičky, vyhráváme na place.
Ať se stane cokoli, prostě se z toho poučte.
Nechte to plavat. Všechno má svůj důvod. Seberte se a jeďte dál.
Pojďme na to!
Vemte si věci a jdeme.
Nešlapej do tý vody!
NÁRODNÍ ASOCIACE CHEERLEADERS
ANTONIO MARSHALL LA'DARIŮV BRATR
Jdeme na to!
Tři, dva, jedna...
Co čenichají Buldoci? Tvoji zadnici, jo! Chutná jako kuře, návnada na žraloky!
Jen pociť ty plameny!
Jen pociť ty plameny! Jo!
Jdeme na to.
Ty seš všechno, čím bych chtěl být.
Žeru tě.
To zvládneš. To dáš.
Podívej se nahoru.
Máma se na tebe kouká.
Do toho, Navarro!
VÍRA, NE STRACH
Pojďme na to.
Máme na to...
dáme to...
musíme to dát!
Máme na to, dáme to, musíme to dát!
Jdeme na to! Dělejte, co máte, a co nejlíp.
Teď se nachystá Lindenwoodská univerzita a v kategorii smíšených dvouletých škol
přichází z Corsicany v Texasu Navarrská univerzita!
Do toho, Jerry.
No tak!
- Tady... to je ona. - Dobře.
Pojďte na to!
- Ne! - To ne!
Ale ne!
Přerušte vystoupení, prosím.
- Ale ne. - Sakra!
Trenérka zrovna řekla, že to vypadá moc zle.
- Ale ne. - Protože se pořád točil...
- Říkala... - ...když dopadl.
Nastoupí znovu?
Budete mít půl hodiny...
Máme čas.
Můžeme vás poslat zpátky do tréninkové místnosti,
jestli to zvládne, nebo to můžeme vymyslet jinak, jo?
Zůstaňte tady.
Monico, proč...
Když dojde ke zranění, většinou přeruší vystoupení
a pak jedou od začátku,
takže by měli nastoupit znovu, ale nevím.
- Obvykle to tak je. - Jo.
- Někdo ho vystřídá. - Náhradník.
Můžou se spolu rozcvičit a pak nastoupit znovu.
Do tý doby nás nehodnotí.
Aha, takže...
Celý ten nádherný úsek, co jste předvedli, se furt počítá.
Takže i kdyby se náhodou něco pokazilo, nevadí to?
- Ne, to počítat nemůžou. Že ne? - Nemůžou.
Můžou hodnotit až od místa, kde jsme skončili.
- Andy, potvrď mi něco... - Ano.
Hodnotí nás až od bodu, kdy zastavili hudbu?
- Ano. Sjet to ale musíme celé. - Já vím, jen to chci potvrdit.
- Seš si jistý? - Všechno, co padlo do přerušení...
- ...což mimochodem byla nádhera... - Jo.
Byla to fakt krása.
Tak jo, dokud jsme napumpovaní adrenalinem...
musíme to pořešit.
Alex Bouhuys střídal Austina, když měl odrovnaná záda,
a už to má nazkoušené, takže mu věřím.
Ví, kdy co dělat a jak to udělat čistě.
Vaši soupeři nějaké chyby udělali, dobře?
Měli tam výhoz, který dopadl na nohy. Nevím, jak velká je to dedukce.
A ruce dole po doskoku.
Vyšiluju snad?
Když nevyšiluju já, není k tomu žádný důvod.
Takže, Alexi...
kolik si myslíš, že se zvládneš naučit?
Tolik, kolik je třeba.
21 MINUT DO VYSTOUPENÍ
- Pojď, Alexi! - Do toho!
Do toho!
PĚT MINUT DO VYSTOUPENÍ
Do toho, Alexi!
- Dobře. - Všichni spokojení?
Nikdo už nepotřebuje nic zkusit?
Můžeme?
Vemte si věci.
Do toho, zlato!
Pojď, Jerry!
Budeme naprosto úžasní, jasný?
Nevzdávejte to. To dáte. Všechno bude v pohodě, slibuju.
- Pět, šest, sedm, osm! - Bože...
Bože, dej nám sílu
přijmout to, co nemůžeme změnit,
dej nám odvahu změnit to, co změnit lze,
a schopnost rozeznat jedno od druhého.
Amen!
Buldoci!
Tři, dva, jedna...
Co čenichají Buldoci? Tvoji zadnici, jo! Chutná jako kuře, návnada na žraloky!
Jen pociť ty plameny!
Jen pociť ty plameny! Jo!
Jo!
To byla Navarrská univerzita!
Dále nastupuje první divize z Charlestonu v Jižní Karolíně.
Potlesk pro Charlestonskou univerzitu!
Pojď sem.
Dobrá práce, dámy!
Dobrá práce.
- Díky! - V pohodě.
To bylo něco!
Jo!
- Výborně. - To bylo něco.
To bylo skvělý!
Chce se mi z vás brečet.
Jen tak dál!
Pojďte sem, Buldoci!
- Opakujte: „Věřím...“ - Věřím...
„...že spolu do výšin vzlétneme,
a věřím...
v tu sílu, kterou máme společně.“
Jste boží.
Celý život dřete pro jeden okamžik.
A někteří ho nikdy nezažijí.
Cheerleading je subjektivní záležitost.
I když všechno odcvičíte čistě, nemusíte vyhrát.
Náš sport si zakládá
na sportovním chování.
Když vyhlašují druhé místo, musíte držet emoce na uzdě.
Nesmíte nic říct, dokud nevyhlásí i to první.
Jsou to fakt muka. Hotová muka.
Jdeme na to.
Na druhém místě v kategorii dvouletých univerzit...
na druhém místě s 97,2875 body...
je...
Univerzita Trinity Valley!
A náš mistr v této kategorii s 97,8375 body je...
Navarrská univerzita!
Díky bohu!
To je paráda.
Jo!
- Dobře, Jerry! - Jo!
Jsem na tebe hrdá.
- Mám tě tak ráda. - Já tebe taky.
- Bylas super. - Ty taky.
Jo!
DVA TÝDNY PO MISTROVSTVÍ V DAYTONĚ
Nebojte, vše, co je v mých silách, udělám, abych byla dáma správně škrobená.
Musíš to s povděkem přijmout.
Přijme.
Okamžitě.
Pojď, Amy, podíváme se na mé šaty.
Kdo to může být?
Musím tam jít.
Vezmu si šaty s kanýrem z pravé krajky.
Jak jen chceš tančit s...
Dobrý večer, slečno Marchová. Není to váš kocourek?
- Ano. - Myslel jsem si to.
Hrál si u nás na verandě. Dědeček chtěl, ať ho vyženu.
Po našem vystoupení v Daytoně
jsem se chtěl přestěhovat do L.A.
a studovat tam herectví.
Říkal jsem si: „Posouvám se dál. Už se nemůžu dočkat.“
Dejte mi tu ohavnost.
To nemohu, musím ji vrátit.
Musel jsem ale v téhle sezóně sehrát důležitou roli,
protože se mě Monica s Andym zeptali, co by mě přimělo zůstat.
Prý byli rádi za moji pomoc.
Takže to vypadá, že se příští rok vracím.
Tohle byl můj čtvrtý rok v týmu.
Jsou různé typy cheerleadingu.
Máme tu klubový All Star cheerleading, univerzitní a středoškolský cheerleading,
ligu Popa Warnera nebo cheerleadingové show.
Když jsem začínal, absolventi říkali,
že dva roky odsud člověk chce vypadnout, ale pak se celý život snaží vrátit.
Až tenhle rok mi došlo, co tím mysleli.
Rozloučit se s tímhle vším...
je fakt těžké.
Fakt nevím, jak to mám dokázat.
Jednou budu muset a fakt nevím, jak to dokážu.
Ani nedokážu spočítat, kolik lidí všech věkových kategorií
se nám přihlásilo, když jsme představovali naši knihu a výzkum, a řeklo:
„Já ten sport kdysi dělal.
Vím, že je to k nevíře, ale fakt jsem kdysi roztleskával.“
Často to říkají proto,
že už jako roztleskávačky nevypadají.
To bylo podle mě to, co nám napovědělo,
jak mocná ta image roztleskávačky
pro člověka je i dlouho po tom, co s tím skončí.
Pro mnoho lidí to symbolizovalo to,
že v určitém období jejich života byli důležití.
Chápete? Že byli hvězdy.
Hodně univerzitních roztleskávaček začne dělat trenérky.
To je běžné.
Ta možnost dotáhnout to někam dál
ale prakticky neexistuje.
Pokud jste celý svůj život oddali pouze cheerleadingu,
tady to všechno skončí.
A pak se začnete ptát:
„A co teď?“
DVA MĚSÍCE PO MISTROVSTVÍ V DAYTONĚ
Víš, jaké předměty budeš mít příští rok?
Ne, ještě jsem si je nezapsala.
Moc jich ale mít nebudeš, ne?
Ne.
Dost jsem o tom přemýšlela.
Řešila jsem to s prarodiči
a s Monicou a...
jeden z hlavních důvodů,
proč si myslím, že je pro mě nejlepší zůstat v Navarru,
je to, že mě má tenhle program podle mě pořád dost co naučit,
a nedovedu si představit, že by mě trénoval někdo jiný než Monica,
takže jinde já roztleskávat nebudu.
Nechali by tě udělat si další diplom?
Myslím, že víc už jich mít nemůžu.
Nějak se toho ale nemůžu vzdát.
Asi jsem nikdy v životě nebyla nikde tak dlouho
jako tyhle dva roky v Corsicaně.
Tady jsem na to zvyklá a tady mi to vyhovuje.
Poskytuje mi to tu potřebnou stálost v životě.
- Teď jsem roztleskávačka. - To ale nemůžeš...
dělat napořád, takže musíš vymyslet, co budeš dělat dál.
Manikúru.
- Jo. - Proč manikúru?
Lakujete si nehty, opalujete se, vyznáš se v tom.
Nebo lidem česej vlasy.
Chci na furt žít s váma.
Ne.
- Čau, jak je? - Čau!
- Jak se máš? Ráda tě vidím. - Já tebe taky. Vypadáš úžasně.
Gratuluji k další výhře.
Díky moc!
Jerry!
Takže pokaždé, když Jerry dostane sako nebo prsten...
JERRYHO ALL STAR TRENÉRKA
...Ice to oslaví. On tady vyrostl, takže...
jeho úspěchy slavíme.
Je pro naše děti takový vzor.
Mají strašnou radost, že přišel.
Jdu za tebou.
Všem dokazuje, že můžete mít jakékoliv zázemí
a pořád se můžete stát tím, čím chcete.
Tak jo, otevřu tu z Louisville...
Co když...
Pěkně!
Páni!
No koukej na to.
Páni!
- Nevěřil jsem, že mi nabídnou stipendium. - To je... fakt úžasný.
- To je hodně peněz. - To jo, to je super nabídka.
- Ty jo. - To je úžasný.
Dostal nabídky i od jiných škol, ale tahle mu nabídla fakt nejvíc.
A to čistě na základě jeho známek.
A on na to řekl:
„To nejsou jen tak nějaký peníze. To mám za známky,“
a já na to: „Jo.“
Věděl, že si to zasloužil.
A já na to...
Jo! Bylo to fakt úžasný.
- Páni. - Jo.
Jo, je to šílený.
- Mám ale strašnou radost. Páni... - To je úžasný.
Dobře.
Snažte se, ať jí ta černá nezůstane na kůži, jo?
- Jasně. - Jo.
To mi dohazuje ona.
Protože nevím, kdo to byl,
- ale někdo jí nechal černou úplně všude. - To se nebude opakovat.
Díky Navarru jsem si uvědomila, proč jsem se na to dala.
Proč jsem se dala na roztleskávání.
Takže jsem fakt váhala, jestli se vrátit na Navarro,
nebo zůstat tady.
Jenže jsem byla prakticky od svých čtrnácti z domu.
Mám pocit, že jsem byla pryč fakt strašně dlouho, a tak jsem si řekla:
„Jo, už je načase vrátit se domů.“
Pořád hledám něco
v El Pasu.
Kolik lidí máte v All Star programu? Padesát?
A k tomu máte tak 100, co to dělá jen pro zábavu?
Mám...
To nejdůležitější, čemu se Gabi
poslední roky věnuje, jsou kempy a kurzy.
Takže jsme zahájili první sérii akcí.
Pořádáme turné po celé Americe
a zatím je to fakt velký hit.
Funguje to tak, že pokud chcete na některou akci,
musíte přispět alespoň 100 dolarů.
Tím získáte vstup.
A pak máme určené různé odměny
podle toho, o kolik víc přispějí.
Zní to jako něco, co by se vám mohlo...
My z budoucnosti moc velký strach nemáme.
Myslím,
že naše dcera se už nadobro zapsala
do dějin roztleskávání,
když si vezmeme, co všechno dokázala.
A tím nemyslím ty její fanoušky na internetu,
ale jen to, kolik má titulů z mistrovství světa,
z národního univerzitního mistrovství nebo z velkého národního mistrovství.
Je to válečnice.
Takže až za dva tři roky nebo třeba za týden
ztratí své fanoušky... ať už prostě zmizí,
nebo to prostě bude jiné, Gabi to nijak neublíží.
Sedm, šest, pět, čtyři...
tři, dva... a zrychleně, desetkrát. Pojď.
Jsem fakt ráda, že jsem šla na výšku.
Pojď!
Některé tréninky mi to fakt strašně nešlo,
ale nakonec i to je něco,
co by lidi fakt měli vidět.
Dolů. Přesun.
Na sociálních sítích člověk nevidí tu osobní stránku.
Podle mě je ale fakt důležitý, aby bylo vidět, že jsme všichni lidi.
Deset. Pojď.
Všichni někdy mají špatný den.
Život si na vás vždycky něco připraví.
Vždycky se může něco pokazit.
I tak ale musíte bojovat dál.
- Tak pojď. - Dobře.
Kde máte to plesknutí?
Pokaždý, když neuslyším tohle...
fakt pokaždý,
budu vás drtit.
Už jste na týhle úrovni dost dlouho
a asi to cvičíte dost dlouho na to, abyste věděli, co po vás chci.
Vy tu techniku znáte.
Nebo snad ne?
Co uděláte první?
Natáhnem ruce.
A co dál?
Teď vím, že to víte,
a kdykoli to neuvidím, budete makat.
Jdeme na to.
Nechá je to odcvičit znovu.
Je to tvrďák.
To je.
- Ale je dobrej. - Jo, takže...
Musí zůstat celý léto.
To musí.
Vy jste tu nebyly? Podepsal smlouvu.
Fakt?
Máte smůlu, učí vyšší úrovně.
To mi došlo.
Proč nemáš propnutý špičky?
Podívejte se na ni, ta vůbec neví.
Raz, dva, tři, skok, čtyři,
pět, šest, sedm, osm. Raz...
Fakt chceš podvádět, Camene?
Nevím, co mě čeká dál.
Takhle teda ne.
Chtěl bych rodinu.
Dům, o kterým jsem snil.
Nepotřebuju žít jako boháč, ale chtěl bych žít v pohodlí,
vědět, že už nikdy nezažiju chudobu.
Tak jsem myslel, že bych byl osobní trenér.
Ruce.
A choreograf, protože to taky sype.
Pokud mi nic neklapne a nebudu moct dělat, co chci,
půjdu do armády.
Vodě se vyhýbám, takže k námořnictvu ani k mariňákům nejdu.
Takže buď pozemní složky, nebo letectvo.
Chci v životě stabilitu.
Je to o tom, co můžu udělat pro svoji budoucnost a svoji zemi.
Mám Ameriku strašně rád
a naučili by mě tam, jak být ukázněnější.
To je jedna věc, kterou se chci naučit.
Poslouchat pokyny.
Je těžký být v týmu, když neumíte poslouchat pokyny.
Posloucháte pokyny a počítáte doby.
Já mám rád tvrdý přístup. Udržuje mě to ve střehu.
Chovám úctu k trenérům, co jsou přísní, ale jsou takoví oprávněně.
Vím, že to dělají pro naše dobro.
Pojď!
Jo!
To je ono!
Takhle to vypadá, když posloucháte někoho, kdo tomu rozumí,
a nejste drzí.
Hodně jsem se naučil už samotným tréninkem s Monicou.
Ještě jednou.
Zbožňuju ji.
Jsem fakt rád, že mě trénovala
jedna z nejtvrdších trenérek na světě.
Ty se líčíš?
Možná. Teda něco s těma třpytkama rozhodně dělám.
To měl být sarkasmus.
Musím si pečlivě vybrat, co si vezmu za halenku.
Buď tuhle...
Tuhle už mám roztrženou. Potřebuju, aby mi to babička zašila.
Tuhle taky.
Tu jsem měla na hodně pařbách.
Je ale hezká.
Tady tuhle mám fakt ráda.
- Měla jsem si pořídit menší, je mi velká. - Tak proč sis ji brala?
- Myslela jsem, že mi padne Sko. - Boží zrcadlo, kámo.
Vypadá to hustě, co?
Myslím, že se v Navarru
lidem otevřela víc než v předchozích týmech.
Tohle se blbě oblíká.
Jsou tam moc velký díry.
- To musíš rukou. - Já vím.
Chtěli jsme jí...
dát auto, udělat všechno pro to, aby tam zůstala.
A ona vytrvala. Ale když jsme si pro ni přijely,
všechno bylo jinak.
Jo!
Nevím, jestli se mi to vůbec líbí.
Co to plácáš?
Je to boží. Až si připneš ledvinku, budou se odrážet.
- Vem si je. - Jo.
Máš pravdu.
Když jsme jely domů,
byla taková tichá, moc toho neřekla.
Otočila jsem se k ní a řekla, že ji mám ráda a že jsem na ni moc hrdá.
Podívala se na mě, ale nic neřekla.
Až později nám řekla,
že se dostala do průšvihu
a že už tam nemůže roztleskávat.
Asi za týden měla končit škola a...
zastavila ji policie. Byla v autě s několika lidmi
a měli tam nějaké nelegální věci.
A Lexi je člověk, který nikoho nepráskne,
takže to bylo na ni.
Je 11:11, přej si něco.
- Amen. - Amen.
Nedala jsi mi dost času.
Podle mě ses nepomodlila.
- Ani sis nic nepřála. - Já se modlím.
- Jo? - Jo.
Kdysi ne, ale poslední dobou se modlím.
- No to je hluboký. - Jo, já vím. Tak vypadá můj život.
Znervózňuje mě, že je tady.
Nechci, aby sklouzla zpátky k tomu, jaký život žila kdysi.
Nechci, aby zůstala v Houstonu a...
promarnila tu veškerý svůj talent.
Proč ho třeba nevyužít, aby získala stipendium?
Od té doby, co je zpátky, nic nedělá.
Ptám se jí, proč nejde do klubu,
proč nejde třeba... já nevím, myslím,
že si od toho chce dát pauzu.
Znepokojuje mě to,
protože myslím, že neví, kam dál,
že neví, co chce dělat dál.
Je to těžké,
protože jsme si toho s ní zažili tolik.
Pořád mám s Monicou dobrý vztah.
Často si,
než udělám něco pochybnýho,
pomyslím: „Co by na to řekla Monica?“
Vím, že už nejsem navarrská roztleskávačka,
ale pořád mám pocit, že je nějak reprezentuju.
Upřímně řečeno mi ta otázka pomáhá vyhnout se hromadě malérů.
Vzalas nějaký normální?
Velká pizza je házená.
Sedím tady. Minule se nám takhle totiž dařilo.
Nikdy nechci, aby něco dopadlo špatně. Obzvlášť, když mě někdo potřebuje.
A to je něco, co jsme hodně řešily.
Řekla jsem jí: „Myslím, že mě pořád potřebuješ...
ale v Houstonu s tebou být nemůžu,
a ty kvůli tomu, cos udělala, nemůžeš být tady.“
Zeptala jsem se jí: „Ty nechceš práci,
která ti umožní koupit si auto, když budeš chtít?
Koupit dům, když budeš chtít dům?
Nechceš manžela, který s tebou bude zacházet jako s královnou?
Dříče, který bude mít dobrou práci a koupí ti, co budeš chtít?
Nechceš, abyste mohli mít děti, co by měly lepší život, než jste měli vy?“
Kdo chce patřit k týhle rodině, ať to s náma tady vepředu rozhýbe.
Rozplakala se a řekla: „Jasně že chci.“
Tak jsem jí řekla: „Každá cesta, kterou se vydáš,
tě povede buď k tomu, co jsem řekla, nebo...
taky úplně opačným směrem.
Bav se se špatnými lidmi a půjde to s tebou z kopce.“
Pojďme chybovat. Pojďme se bavit.
Většinu lidí v mým věku stresuje
snaha zjistit, co chtějí od života a co můžou sami nabídnout světu.
Já mám svoje koníčky a vím, na co mám talent.
Jen ještě nevím, co s tím vším chci dělat.
Už jsem vícekrát musela někoho vyhodit z týmu,
ale nikdy je nevyrazím ze dveří s tím,
že s nimi nadobro končím. To ne.
Chci pomoct co nejvíce dětem.
Proto tu práci dělám. To je to, co mi přináší radost.
Někdy to ale ty děti zvládnou
a někdy ne.
Já bych jim tu druhou šanci dát chtěla,
ale když nedodržujete pravidla,
jaký pak mají vůbec smysl?
VÍTEJTE MEZI HAFANY
V takovém prostředí
si pak nováčci myslí, že můžou všechno.
Do toho, Buldoci, ať je to mela!
- Červená... pardon, můžu to sjet znovu? - Jasně.
Do toho, Buldoci, ať je to mela!
Červená, černá a bílá!
Můžeš, Shanio.
- Vidělas to? - Jo.
Když děláš double, takhle si ruce nedávej.
Musíš je mít podél těla.
Na tom zapracujeme.
Tohle tu učíme.
Ale později.
Teď máš hledat potenciál.
Ještě jednou.